Hiányoztál.
- Bolondabb vagy mint hittem. - Miért mondod ezt?
Mindent megmagyarázok.
Az egész olyan hirtelen...
Megbocsátasz nekem?
Többé nem akarlak elhagyni.
Ez a mi kis kunyhónk.
Hárman élünk benne.
Megműveltük azokat a kietlen földeket.
Nehéz volt, de hála kitartásunknak, most könnyen terem rajta minden.
Régebben utáltam az ilyen munkát.
Folyton csak álmodoztam.
Hogy egyszer majd híres és sikeres leszek.
Micsoda ábrándok!
Most pedig itt művelem a földet. Hát nem furcsa?
Kezdem meglelni az élet igazi értékeit.
A földben van a válasz.
Főzz valamit Otszunak. Én beszélek Gen apóval, hogy lakjon nála.
Boldog vagy, hogy újra láthatod?
- Még mindig neheztel rám. - Mi történt?
- Figyelj, Dzsotaro. - Dzsotaro mester.
Igen, uram. Nem igazán értem őt meg.
Én sem. Már megint farigcsál.
Azt mondta, megsértette valamivel Otszut.
- Az nem létezik! Ha úgy lenne, miért jött volna ide? - Igaz.
Ki van ott?
Én soha se hagynám el ezt a falut.
Még ha az életemmel is kell fizetnem.
Taníts meg minket harcolni, uram.
Harcolnunk kell a rablók ellen, ez így nem mehet tovább!
Nagyon kérünk téged!
Nincs mit tanítanom, hogyan harcoljatok.
Egyszerűen csak fussatok el.
- Fussunk el előlük? - Ahogy mondod.
- Egymagad fogsz nekivágni? - Egyszál magam.
Veszélyes az út nagyon.
Tele van banditákkal, ki tudja, mi történik veled.
Ne aggódj, ismerem őket jól.
Az apám is egy olyan volt.
- Nincs még kész az útravalóm? - De.
Jobb lenne, ha álruhába bújnál.
A lányokat elkapják.
Akkor majd eljátszadozom velük. Nem érdekel.
Csak látni szeretném őt még egyszer.
Várj csak. Gyakran jönnek ide férfiak olajat és sót venni.
- Várd meg őket, és menj velük. - Jól hangzik, nem?
Talán ők lesznek.
Adj innunk!
Amióta azok a szamurájok idejöttek, nem megy valami jól.
- Úgy hallottam, tanítja a parasztokat harcolni. - Ne nevettess.
Mindenképp el kell őket űznünk.
Ez túl kicsi. Hozz nagyobb üveggel!
Gazda, az ott a lányod?
Hé, te lány! Gyere ide!
No lám, ez Akemi!
- Todzsi! - Igen, én vagyok.
- Ismered? - Oko lánya.
Mi történt az anyámmal?
- Merre van? - Megöltem.
Te ott voltál, amikor megölték!
- Otthagytad, hogy mentsd az irhád! - Elég legyen!
- Megbosszultam a fivérem halálát. - Megbosszultad?
A jó anyád megölte őt. A nevem Kohei.
- Mert ti ketten megöltétek az apámat! - De mindjárt téged is!
Az az a falu.
Mondd nekik azt, hogy elfogtak minket.
Megértetted?
És holnap este gyújtsd fel Muszasi kunyhóját.
Aztán lecsapunk rájuk. Világos?
- Nem tudom megtenni! - Ne légy bolond!
Muszasi mindannyiónk ellensége.
Téged is átejtett. Úgyhogy menj.
Mert ha nem... Meg kell, hogy öljelek.
Hagyd, még beteg vagy.
- Nem tudok egyhelyben megülni. - Elég volt!
Kérlek, mondd meg, mit csináljak most.
- Menjek el? - Dehogy.
Akkor mondd meg, miért kerülsz folyton?
Utálsz engem? Gyűlölsz?
Már nem érzel irántam semmit?
Nem hát!
- Annyira szívtelen vagy! Gyűlölöm az ilyen embereket! - Dehát...
Inkább a halál!
- Bárcsak halott lennék! - Ne légy ostoba.
Most majd meglátod, mit tesz egy ostoba lány!
Hogy gondoltad?
Á, ő is itt van.
Minderről csakis az a nőcske tehet.
- Sajnálom. - Gen apó szállásolta el őt is.
Otszunak nem fog tetszeni. Hát még Akeminek.
Megyek és megkérdem Oszeki nénit.
- Majd én elintézem. - Megyek én is.
Végre kettesben vagyunk.
Miért tolsz el magadtól?
Megváltoztál, Akemi.
Az érzés itt belül sosem változik.
Azóta szeretlek, mióta megláttalak ott fent a hegyekben.
- Nagyon hiányoztál. - Ugyan már.
De igen. Épp ezt próbáltam elmondani legutóbb is.
Nem értelek téged.
Takezo, szökjünk meg.
- Együtt. - Elég legyen.
Oko, az anyád egyszer már kérte tőlem ugyanezt.
Te is csak az ő vére vagy.
Én más vagyok. Soha nem szerettem őt.
Te vagy az egyetlen, akit szeretek.
Rajtad kívűl soha senki másnak nem mondtam ezt.
Ezért is jöttem el ide.
Sajnálom.
Nem a te hibád.
Neked ott van Otszu. Bocsásd meg a viselkedésem.
Holnap reggel elmegyek.
Légy boldog vele. Minden jót.
Szerelmem! Olyan nehéz!
Többé nem kereslek. Ígérem.
Csak ölelj át még egyszer!
Legyen ez az utolsó emlékem!
Amit tőled kaptam!
Hé! Úgy hallottam idejövet...
- ...hogy az összes rablót elkapták. - Igaz ez?
- Az egész város ezt beszéli. - Akkor többé nem kell aggódnunk.
- Akemi mondta ezt? - Jó hallani. - Megmenekültünk.
Akemi, biztos vagy afelől, amit mondtál?
Akemi! Igaz ez?
Úgyse hiszel nekem.
Egy ideig még maradok. Megtetszett a hely.
Mester, hallotta a jó hírt? Hát nem csodálatos?
- Hallottátok? - Persze! - Gyertek, ünnepeljünk együtt!
Jelezni fog nekünk egy tűzzel. Ti gyújtsátok fel a házakat.
Ti pedig öljétek meg a parasztokat.
Muszasit hagyjátok meg nekem.
Gyere, beszélni akarok veled.
Hol van Otszu?
- Épp a házamban. - Fuvolázhatna nekünk.
Érte megyek.
Jól tudod, hogy érez egy magunkfajta lány.
- Szerelmes vagyok belé. - Akemi.
Szörnyen gonosz vagy.
Miért kell neked mindig közénk állni?
Fogd meg.
Ha őt akarod... harcolj!
- Ez rettenetes! - Fogd meg.
Segítsen valaki!
Tűz van!
Rablók! Banditák!
Nyugodjatok meg! A nőket és gyerekeket vigyétek Gen apóhoz.
Muszasi! Gyere elő! Harcolj velem!
Muszasi, most végre megbosszulom a fívérem halálát!
Kitartás, Kuma!
Dzsotaro... te vagy... a rangidős.
Jól csináltad!
Mit akarsz csinálni?
Akemi! Ne add fel!
Otszu. Most meghalok.
- Olyan rossz voltam. - Dehogyis!
Megmentetted az életem! Ne halj meg! Akemi!
Szerelmem!
Végre...
...magadhoz...
- ...ölelsz. - Kitartás, Akemi!
Mindennek vége.
Többé már... nem látlak.
Legyetek nagyon boldogok.
Merre találom Mijamoto Muszasi mestert?
Hoszokava úr hivatalosan is maga mellé fogadott.
Holnap kelünk útra Kokurába, az ő nagy Kastélyába.
A nagy párbaj kettőnk közt legyen ott jövő áprilisban.
Nem értem, miért csinálja ezt veled a Mester.
A kardja fontosabb neki, mint én.
KOKURA Hoszokava úr székhelye
Urunk nagy szamurája, Szaszaki Kodzsiro harcolni fog
a Mimaszakui Tartományból származó Mijamoto Muszasival.
Muszasival. És öt nap múlva.
Harcolj tisztességesen, igazi szamurájhoz méltón.
Muszasi páratlan harcos. Nem fogok szégyent hozni a nevedre.
Négy nap múlva.
Tudom, hogy elfoglalt, de én vagyok az egyik gyerekkori barátja.
Egy bizalmas barátja.
Én együtt jártam vele az iskolába.
Biztosan jól emlékszik a nevemre.
Amíg gazdátlan voltam, semmibe vettek.
De most szinte mindenki engem akar látni.
- Ilyen az élet. - Az egész ügy olyan mulatságos.
Eztán nem fogják többé semmibe venni a képességeid.
A párbaj után pedig nagy dolog vár.
A lányom ugyanis nagyon türelmetlen.
Kérlek, Otszu. Hadd keressem meg a Mestert.
Ne. Miért mindig én menjek utána?
Amúgy is, nem sok jót ígér ez a párbaj.
Én nem is tudom, mit csinálok, ha odaveszik.
Jól van, legyen ahogy akarod. Menj gyorsan, keresd meg!
Muszasi üzent, uram?
"A hajómmal időben ott leszek a helyszínen.
Remélem, megfelelő így."
Értem. Szóval nem is jön ide a városba.
Egyenest a szigetre megy.
Akkor hol van most?
Még egy kicsit, Otszu.
- Mi történt vele? - Legyengült.
Olyan mélabús vagy.
- Szerinted elveszítem? - Jaj, dehogy.
Tudom, mit érzel, de nem kell félned.
Győzni fogok. Mindig is erről a párbajról álmodtam.
Legyőzöm őt, és ezzel vége.
Akik imáikkal engem áldanak, hogy bárcsak megnyerném,
haszontalanok számomra.
Épp ezért, te ne tégy így, kedvesem.
E láthatatlan tapasz árt az én lelki békémnek.
Ez az én egyedüli csatám.
Repülj a kastélyba.
Megkönnyebbültem.
- Hé, Szaszuke. Készen állsz? - Persze.
Megtiszteltetés számomra, hogy nekem jutott ez a feladat.
A hajó tiszta, útra kész.
Köszönöm a szép ruhát. Örömmel viselem.
- Szinte újjászülettem. - Minden jót, uram.
- Egy pillanat. Valaki szeretne látni, mielőtt elhajózol. - Engem?
Ne zaklasd fel nagyon.
Nem láthat így meg.
Ne gyere be! Mindjárt megyek.
- Otszu. - Végre újra láthatlak.
- Nagyon beteg vagy? - Gyógyulgatok.
Fura egy betegség az enyém, hisz tudod.
Otszu, gyere, sétáljunk egyet, jó?
Ez az első, hogy te magad kérsz rá.
Persze. Menjünk.
Egész a mai napig csak a magam útját jártam,
okozva ezzel neked nagy fájdalmat.
Bocsáss meg. Nem vagyok olyan szívtelen, mint amilyennek látszom.
- Tudom. - Tudod?
Ez az, amiért szeretlek.
Szerelmem!
Szerencsés nap ez a mai!
Tiszta lelkiismerettel harcolhatok.
Miért sírsz?
Te is tudod.
Bárcsak ne lennél szamuráj!
Mondd vissza a párbajt! Ne harcolj!
Hadd hívjon árulónak! Azt akarom, hogy boldogok legyünk!
Otszu. Ezt nem tehetem.
Kérlek! Nem foglak elhagyni! Soha!
Legyen eszed, mit beszélsz.
Én nő vagyok.
Bárcsak egy hétköznapi ember lennél.
Otszu, kérlek, ne vedd el a kedvem.
A szamuráj felesége mosollyal búcsúztatja férjét.
Különösen akkor, ha netalán örökre elmenne.
- Az a sziget az? - Nem, uram, nem az.
Az utána levő lesz az. Egy kisebb.
Mondd csak, errefelé zajlott régen a nagy tengeri csata?
Mihez lesz az, uram?
A párbajhoz.
- Egy fakarddal akar harcolni? - Szeretem a fogását.
Hallgass ide. Ha odavesznék a párbajban,
vidd vissza halott testem...
- ...Otszunak. - Ó, istenem!
- Ne beszélj butaságokat! - Ő is így akarná.
Muszasi hajója a láthatáron!
- Muszasi itt van! - Muszasi megérkezett!
Csak légy nyugodt.
Majd meglátod, hogyan küzd egy igazi szamuráj.
Figyelj jól.
Muszasi!
Mijamoto úr. Lenyűgöző voltál.
Ő volt a legjobb szamuráj, akivel valaha is megküzdöttem.
Annyira örülök. De annyira.
Imádkoztam, hogy ne egy hullával kelljen visszatérnem.
Szinte magamon kívül vagyok. Csodálatos!
V É G E
Fordította: Folze